Víz- és energiatakarékos, egykaros keverőcsap

A csap karját általában esztétikai okokból természetes, középső helyzetében tartják, és a nyitáskor ütközésig felemelik. Ilyenkor a csapból – többnyire teljesen feleslegesen – sok kevert víz ömlik. Aki így használja a csapját, az bizony pazarol, és ennek meg is kell fizetnie az árát. Pedig ennek nem kell feltétlenül így lennie.

A mosdó funkciója az utóbbi évtizedben jelentősen megváltozott. A legtöbb műveletet folyó vízzel végzik, s csak ritkán van szükség arra, hogy a kagylót megtöltsék. A mosdócsapok névleges vízkibocsátása 12-13 l/min, de ilyen nagy vízmennyiségre gyakorlatilag soha nincs szükség. A használót mégis megelégedéssel tölti el, ha azt látja, hogy a víz bő sugárban ömlik, de a tapasztalatok azt mutatják, hogy ennek elég a látszatát kelteni.

Ezt a célt szolgálják a „perlátorok”, melyek a víz mozgási energiáját felhasználva levegőt szívnak be, és azt hozzákeverik a vízhez. A levegővel dúsított vízsugár a valóságosnál lényegesebben nagyobb vízmennyiség látszatát és érzetét kelti. A perlátor használata már annyira általánossá vált, hogy hatékonysága ellenére ma már inkább tartjuk a csap természetes tartozékának, mint a víz- és energiatakarékosság eszközének. A legújabb „kaszkád” sugárszabályozók a még lágyabb és bővebb vízsugár kialakításával fokozott eredményességgel szolgálják a takarékosságot és ésszerűséget. A „PCA” kaszkád sugárszabályozók mennyiségkorlátozóval is fel vannak vértezve: a leggyakrabban használt ilyen elem a nyomástól függetlenül 8 l/min-ra csökkenti a kifolyó víz térfogatáramát. Az új, rafinált sugárszabályozók nem olcsók, ezért csak az igényesebb szerelvényekbe kerülnek be, de többletköltségük így is hamar megtérül. A korszerű sugárszabályozókat természetesen a kétgombos és egyéb szerelvényekbe akár utólag is be lehet szerelni.

A víz mennyiségkorlátozásának egyszerűbb módját kínálják az egykaros csap kartusába épített csavarok vagy műanyag elemecskék, melyek segítségével mechanikusan határolható a kar felemelésének mértéke, azaz csökkenthető a csapból kifolyó víz maximális térfogatárama.

A megszokásból vagy ösztönös, esztétikai indíttatásból középső helyzetében tartott kar azt a veszélyt rejti magában, hogy a csapot kinyitva – ha kell, ha nem – fele arányban meleg vizet csapolunk. Ilyenkor annak ellenére, hogy a rövid idejű vízvétel alatt a meleg víz általában meg sem érkezik a csaphoz, a víz felmelegítésének árát is meg kell fizetni. A „hideg víz középállású” csapok ebben a helyzetben csak hideg vizet adnak, és a melegebbért a kar balra fordításával tudatosan meg kell dolgozni. A vizsgálatok azt mutatják, hogy az emberek lustaságuk miatt nem fordítják el a kart, hanem amennyiben nem feltétlenül szükséges, akkor inkább hideg(ebb) vízzel mosnak kezet. Ezzel a ravaszsággal a mérési eredmények tanúsága szerint a víz melegítésére felhasznált energia 50-55%-a megtakarítható.

Ha az emberek ütközésig szeretik nyitni a csapot, akkor iktassunk be egy „vízféket”, ami a fél vízmennyiség elérésénél megakasztja a kart. Ha gyorsan szeretnénk megtölteni a mosdókagylót, akkor a kar egy kis többleterővel tovább emelhető, és a csap teljesen kinyitható. Ezzel a módszerrel a felhasznált víznek és energiának közel a fele megtakarítható. A biztonságot és az energiatakarékosságot szolgálja a kar elfordítását félúton megakasztó „energiafék”. Ebben a helyzetben a csap fele-fele arányban kevert, 30-35 °C-os vizet enged ki, ami a mosdónál végzett műveleteknél tökéletesen elég. De egy kis erőltetés árán tovább is fordíthatjuk a kart, és akár forró vizet is csapolhatunk. Az energiafék véd a leforrázástól, és 10-20%-os energiamegtakarítást eredményez.

A víz- és energiatakarékos szerelvények nem, vagy alig kerülnek többe az egyszerű csapoknál, de még az esetleges többletköltség is gyorsan megtérül.